Kom, Max.
- Godmorgen, mrs. Mercer. - Chris. Du er tidligt på den i dag.
- Tvillingerne vækker mig ret tidligt. - Det havde jeg helt glemt.
- Tillykke. Kan I holde til det? - Det er hårdt arbejde.
Jamen du skal nok klare det. Du har altid været så dygtig.
- Glæder De Dem til på lørdag? - Vi har travlt, men det skal nok gå.
- Held og lykke. - Tak. Jeg glæder mig på jeres vegne.
- Tak, mrs. Mercer. - Sig nu bare Kate.
- Skoletiden er forbi. - Det er så i orden.
Hvad med den der Platters-sang?
- Til hvad? - Den første dans.
Eller er det plat at vælge den samme sang som til brylluppet?
- Nej. Jeg er meget glad for den sang. - Det ved jeg godt.
- Hvad er det? - Et brev.
Jamen fra hvem?
- Det er på tysk. - Ja.
Hvad står der?
Jeg kan ikke huske udsagnsordene lige så godt som navneordene-
- men jeg tror, der står, at de har fundet hende.
- Hvem? - Eller rettere liget af hende.
Af hvem dog, Geoff?
De har fundet Katya.
- Du ved godt, hvem jeg mener, ikke? - Jo.
- Jeg har da fortalt dig om hende. - Ja, men det er meget længe siden.
Jeg ved, at jeg har fortalt dig om min Katya.
Hun har ligget der i over 50 år.
Dybfrossen.
Nu har de fundet hende.
Ligesom ham der Tollundmanden-
- fra den svenske mose.
Den var faktisk dansk. Jeg underviste tredjeklasserne i det i årevis.
Jeg laver mere te.
Jeg får brug for en ordbog.
- Hvor skal jeg lede? - Kig i plastikkasserne.
Der er ikke andet end gør det selv-bøger.
Der er den jo.
Tak.
Sneen er helt smeltet, så kun isen er tilbage.
- Det er derfor, de har fundet hende. - Hvad mener du?
- Hun ligger der stadig. - I isen?
Uden tvivl langt nede, men vandet er så klart deroppe-
- at de sagtens kan se hende.
- Har de ikke taget hende op? - Ikke endnu.
- Hvorfor ikke? - Hun ligger i en schweizisk gletsjer.
Det er sikkert svært. Der er ingen veje deroppe.
Hvorfra ved de, at det er hende? Måske er det slet ikke hende.
De baserer det vel på findestedet.
- Måske kan de se det på hendes tøj. - Hendes tøj?
Ja, dem om bord på flyet i... Island, var det vist...
- De var ganske velbevarede. - Det kan jeg ikke huske.
Jeg har set en dokumentar om det.
De så ud, som da de døde, fordi de frøs så hurtigt.
- Mon det samme gælder her? - Det ved jeg ikke, men måske.
- Mon dog? Efter al den tid? - Ville det ikke bare være mærkeligt?
Så ville hun se ud, som hun gjorde i 1962.
Og jeg ser sådan her ud.
- Hvad er der? - Nu må du ikke blive vred, Kate.
Jeg trænger til en smøg.
Går det?
Spis nu det her.
De beder mig om at rejse til Schweiz.
- Hvorfor dog det? - For at se liget.
- Hvornår? - Snart velsagtens.
- Du tager da ikke af sted, gør du? - Det ved jeg ikke.
- Hele vejen til Schweiz? - Der er ikke langt.
- Man kan flyve fra Stansted. - Der er da langt nok.
- Synes du ikke, jeg skal tage af sted? - Ærligt talt, nej.
Hvad skulle det gøre godt for? Og vi har festen på lørdag.
- Jeg rejser ikke nu. - Jamen alligevel.
Jeg er ikke meget for, at du skal bestige et stort, dumt bjerg.
Så vidt kommer det næppe.
Du vil ikke gå tur på bredningen, og den er flad som en pandekage.
- Som sagt kommer det næppe så vidt. - Jamen alligevel.
- Skulle du ikke ind til byen? - Jeg udskyder det.
Kør bare. Jeg er temmelig chokeret, men jeg har det fint.
- Er du sikker? - Ja.
Her ser anderledes ud, når her er tomt.
Bordene står normalt her, og så sidder De til højbords, så alle kan se Dem.
- Vi skal ikke sidde til højbords. - Ikke det?
Det er ellers så fint ved den slags lejligheder. De skal jo være i centrum.
Vi er ikke ude på at genskabe brylluppet. Det er bare en fest.
Ja, det bestemmer De jo selv.
Lokalet egner sig fortrinligt til at fejre en bryllupsdag.
- Er det 40 år? - 45.
Det var da en usædvanlig bryllupsdag at fejre.
Min mand var syg, og vi måtte aflyse vores 40-års fest, så vi udskød den.
Så må jeg bare sørge for, at den her bliver noget ganske særligt.
Lokalet egner sig virkelig fortrinligt til sådan en lejlighed.
Det emmer af historie. Ligesom et godt ægteskab.
Trafalgar-sejrsfesten blev afholdt her.
- Ja, det sagde Deres assistent. - I 1805.
Forestil Dem bare alle gæsterne samlet i deres stiveste puds-
- for at fejre den store dåd.
- Blev Nelson ikke dræbt? - Jo, jo.
Men krigen blev vundet. Vi sejrede.
Vi sad til højbords til vores bryllup, men det brød vi os slet ikke om.
Min mand syntes, det var en forfærdelig småborgerlig tradition.
- Skal vi se på canapéerne? - Ja, nu skal jeg være der.
Bare giv Dem god tid.
Du har ringet til Geoff og Kate. Indtal en besked.
Den har du ikke lyttet til i lang tid.
- Hvordan går det? - Fint.
Hvad har du gjort ved fingeren?
Jeg ville lave toilettet og skar mig i tommelfingeren.
- Fik du lavet det? - Svømmerventilen skal nok skiftes ud.
- Jeg har ringet. - Indtalte du en besked?
Nej. Jeg ville bare høre, hvordan det gik.
- Hvad læser du? - Kierkegaard.
Du godeste, giver du nu ham en chance til?
Du har tre udgaver af den bog-
- og du er aldrig nået længere end kapitel to i nogen af dem.
- Det har været en underlig dag. - Det må du nok sige.
Jeg blev bare hjemme-
- for at slås med den svømmerventil.
Men du havde ret i, at jeg aldrig går en tur mere-
- og det var jo en dejlig dag, så jeg travede af sted.
- Hvorhen? - Bare ind til landsbyen.
Efter cigaretter?
Jeg har altså ikke mistet min lugtesans.
- Vi skal ikke begynde at ryge igen. - Jeg skal nok lade være. På ære.
Godt. Fortsæt.
Jeg gik så ind til landsbyen, og... Jeg ved ikke, hvordan det gik til-
- men hende racisten fra medborgerhuset...
- Sandra Wilkins. - Ja, hende.
Hun kom helt hen til mig-
- og blev ved med at spørge, om jeg havde det godt.
Selv om jeg sagde, jeg havde det fint, ville hun ikke tro på mig.
Jeg gjorde slet ikke noget.
Jeg sad bare på bænken ved andedammen-
- og passede mig selv og trak lidt frisk luft.
- Færdig. - Jeg lavede ikke andet. På ære.
Jeg tror på dig.
Hun er rædselsfuld. Tag dig ikke af hende.
- Smager det godt? - Ja, dejligt.
- En dråbe til? - Ja tak.
- Hvad er der? - Ikke noget.
- Jeg har noget at fortælle dig. - Okay.
Jeg har sikkert fortalt det før-
- men det er længe siden, så måske tager jeg fejl.
Kom nu bare.
Jeg var hendes nærmeste familie.
Hvad mener du?
Officielt var jeg hendes nærmeste familie. Det må jeg da have fortalt.
Jeg ville kunne huske, at min mand var en anden kvindes nærmeste familie.
- Hvorfor? - Hvorfor hvad?
- Hvorfor var du hendes nærmeste? - Fordi de troede, vi var gift.
- Hvem? - Myndighedspersonerne.
- Hvorfor troede de det? - Det bildte vi dem ind.
- Men det var I ikke? - Nej, for pokker da.
Vi måtte bare lade, som om vi var, for at få logi.
Det var jo anderledes dengang, Kate, og så efter ulykken...
Du lyver ikke, vel?
Kate, hun gik med en lille træring.
Den lignede en gardinring, af egetræ.
- Sjovt, at du kan huske det. - Det var ikke en rigtig ring.
Det kunne du da bare have fortalt, Geoff.
Det troede jeg, at jeg havde.
Og hvis jeg ikke har...
Det er ikke ligefrem noget-
- man fortæller sin smukke nye kæreste, vel?
Det er det vel ikke.
Jeg tror, jeg går op og tager et bad. Jeg får travlt i morgen.
- Er alt i orden? - Ja, ja.
Jeg kan jo ikke blive vred over noget, der skete, før vi to blev et par, vel?
Men alligevel...
Man kunne vel ikke få et kram?
Det føles slet ikke, som om det var mig, der var der.
Ved du, hvad jeg mener?
- Hvor længe havde I været deroppe? - Seks-syv uger. Det føltes længere.
I begyndelsen brugte vi et kort-
- men det var sgu ikke til at stole på.
Jeg har det stadig et eller andet sted.
Vi var nået ret langt op i bjergene, og så mente jeg-
- at vi skulle finde nogen-
- der kunne føre os til den italienske grænse.
- En guide? - Ikke rigtig.
En mørklødet lille skiderik, der førte sig frem som en anden Jack Kerouac.
- Du har altid hadet Kerouac. - Ja.
- Måske var du jaloux. - På Jack Kerouac?
Guiden. Flirtede han med hende?
De havde jo sproget til fælles.
Jeg var ingen ørn til tysk, og hans dialekt var svær at forstå.
De lo meget. Han fyrede hele tiden vitser af, som jeg ikke fattede.
- Og dét brød du dig ikke om. - Nej.
De gik foran. Måske længere foran end nødvendigt-
- eller også lod jeg dem selv gå i forvejen. Måske.
Vi fulgte en sti rundt om en klippe-
- og gletsjeren lå til højre under os.
Langt nede.
Den var så smuk.
- Du ville elske det landskab, Kate. - Uden tvivl.
Jeg kunne ikke se dem, fordi de var gået rundt om hjørnet.
Den næstsidste lyd, jeg hørte, var hendes latter-
- og hold da kæft, hvor den irriterede mig.
Men så hørte jeg hendes skrig.
Det var ikke et højt skrig.
Hun tømte ligesom bare lungerne for luft. Af chok velsagtens.
Det lød lavt og gutturalt-
- slet ikke som hendes stemme, der var blød og lysere.
Nej, hvor grufuldt.
- Hvad skete der så? - Tja, det var det.
Da jeg nåede frem, var hun væk.
Kerouac stod og så ned i et hul.
En spalte var det vel.
En smal revne i klippen.
Kan du huske den i Skotland?
- Ja. - Den lignede den.
Bare meget dybere. Og Kerouac stod der bare.
Hans ansigt var underligt nok helt gult.
- Var hun lys? - Hvad?
- Var hun lyshåret? - Nej, hun var mørkhåret.
Ligesom mig? Ja, altså ikke nu.
Ja, ligesom dig.
Hvor gammel var hun?
Hun var to år ældre end mig-
- og det var i 1962.
Så har hun været omkring 27.
- Min mor døde det år. - Gjorde hun?
- Det er egentlig sjovt. - Sjovt?
Vi to kendte jo ikke hinanden, men vi gennemlevede begge to en krise-
- og dog har vi aldrig talt om det i alle de år, vi har kendt hinanden.
Nej, aldrig.
Jeg er træt.
Skal jeg slukke lyset?
Ja.
Jeg er også temmelig træt.
TIRSDAG
Kom så.
Max.
Max!
- Du er tidligt oppe i dag. - Jeg vil med ind til byen, hvis jeg må.
- Selvfølgelig må du da det. - Jeg skal have en ny svømmerventil.
Dejligt.
- Mon mit bibliotekskort stadig duer? - Hvorfor skulle det ikke det?
Så smutter jeg måske forbi og oser lidt.
- Skal vi spise frokost derinde? - Ja, herligt.
Jeg ordner lige nogle småting. Sig til, når du er klar.
Om en times tid. Jeg skal lige ringe til blomsterhandlen og sådan.
Mon biblioteket har nogen bøger om klimaforandringer?
- Om hvad? - Klimaforandringer.
- Undskyld, at det trak ud. - Det gør ikke noget.
Fik du den så? Svømmerventilen?
Den skulle bestilles hjem, så jeg kan hente den om et par dage.
- Hvad vil du have at spise? - Vi burde tænke mere på miljøet.
- Vi kildesorterer da. - Gør vi?
- Jeg prøver i hvert fald. - Godt.
Skyl du endelig hundemadsdåserne og smid dem i den rette spand.
Gletsjerne smelter nemlig hurtigere, end nogen havde forestillet sig.
- Vandet løber bare ikke ned. - Hvor bliver det så af?
Det trænger ned i klippegrunden, og der akkumuleres det...
- Ligesom en dæmning? - Ja.
Og der venter og venter det, indtil...
Helt uden varsel vil det fosse ud som en tsunami og udslette alt på dets vej.
Skoler, kirker og cafegæster, der sidder og drikker kaffe.
Gamle mænd, der står ude i skuret og roder med deres kukure.
Og havde de ikke fundet hende, ville hun også være kommet ned-
- sammen med sten og ral.
Men til den tid ville vi være døde.
Læg bogen væk.
- Undgår du mine opkald, Kate? - Ikke rigtigt.
- Sally! - Hej, Geoff.
- Det er mit yndlingsbillede. - Mor, du keder dem ihjel.
- Jeg er bare stolt af mit barnebarn. - Sally, jeg vil da se Charley.
Hvor er han kær.
- Smukke billeder. - Ja. Sally vil være fotograf.
Nej, jeg tager bare et aftenskolekursus for sjovs skyld.
- Måske fører det til noget. - Og måske ikke.
Vi får se. Hæng nu bare i.
Jeg begyndte for tre måneder siden.
Den er nem at lære at spille på. Man kan spille alt på ukulele.
Ikke bare George Formby, heldigvis, for ham kan jeg altså ikke døje.
Internettet er fantastisk.
På justinguitars.com-
- er der en, der underviser gratis i guitar og nu også ukulele...
Hav det godt. Vi ses om lidt.
- Geoff ville vist ikke med på pub. - Ville han hellere shoppe med os?
Vi kunne være gået med. I ved, han ikke er meget for at drikke om dagen.
Han skal nok klare sig. Så kan han også få raset af.
- Om hvad? - Om dig.
- Eller snarere om festen. - Hvad mener du?
George var så umulig før vores 40-års fest, at jeg nær havde ladet mig skille.
Tag dig ikke af hende. Nå, hvordan skal din kjole se ud?
- Burde jeg ikke holde fest? - Jo da.
Det er ret belastende for os begge to, og jeg hader faktisk fester.
- Jeg fejrer end ikke min fødselsdag. - Nej, du skal.
Det er det underlige ved det.
George var umulig, men kan du huske, hvor meget han græd til festen?
Og ikke kun under talerne.
- Ja, han var vældig sød. - Og derfor er de fester vigtige.
- Fordi de får vores mænd til at tude? - Ikke kun vores mænd. Alle mænd.
Det er altid dem, der knækker først. Til Sallys bryllup, Charleys dåb...
Vi holder facaden, fordi vi godt ved, hvor vigtige de begivenheder er.
- Geoff græder sjældent. - Han græd sikkert til jeres bryllup.
Det kan jeg ikke huske.
Hvis det er evolutionens lune-
- at mænd skal være så besatte af deres eftermæle-
- så er det måske vores at give dem et kærligt vink om, hvad der er vigtigt.
Før de dør af skuffelse.
Godmorgen.
Der faldt jeg vist lige hen.
Hvad syntes du om Sallys billeder? Sallys billeder.
- Hun har sans for det. - Absolut.
Egentlig er det synd, at vi ikke har flere billeder.
- Vi kan bare hænge nogle op. - Vi har jo ikke rigtig nogen.
Ingen, der kan hamle op med Lenas billedvæg.
Det er nok, fordi de har børn og børnebørn.
Vi kunne vel ikke se formålet med at tage billeder af os selv.
Lidt for forfængeligt.
Engang sagde du, at folks evindelige fotografering tog livet af morskaben.
Gjorde jeg? Det lyder som noget, jeg kunne finde på at sige.
- Du havde et kamera engang. - Ja, et Yashica.
Det ligger oppe på loftet.
Nu hvor vi er blevet ældre, er det en skam.
Hvad ville du gerne have haft billeder af?
Max som hvalp.
Tessa før ham.
Dig.
Dengang du satte huset i Clitheroe i stand og hamrede et søm i hånden.
- Ville du godt have et billede af det? - Det var jo vores første hus.
Ja.
Mit første hjem, efter at jeg flyttede hjemmefra og væk fra min far.
Dengang tænkte vi ikke over det-
- men de minder...
Det er sagen, ikke?
Jeg ville gerne have haft et billede af dig i kulturhuset i Leeds.
- Det var der, vi mødte hinanden. - Du var drønlækker.
Det er underligt at mindes os dengang. Jeg var ikke engang fyldt 20-
- og du var bare så sej med en smøg i flaben.
Ved du hvad...
- Hvad nu? - Kom så.
Vil du da holde op! Ikke om jeg vil svanse rundt i stuen så sent.
Vi er ikke 20 længere.
Nej.
Kom med ovenpå.
Kom så med dig.
Bare jeg kan huske, hvordan man gør.
Jeg skal nok vise dig det.
- Hvordan går det dernede? - Jeg er ved at være der.
- Skal jeg ikke ligge øverst? - Jeg er lige ved at være der.
Det er du søreme også... Dér var du.
Kys mig.
Luk øjnene op.
Satans også.
Sådan noget møg.
Der tabte jeg vist pusten.
Okay, okay...
Geoff, det er okay.
Det er okay.
Nej, lad os nu bare sove.
Geoff? Hvad laver du?
- Geoff? - Jeg er okay, Kate.
- Kom nu ned og hold op med det pjat. - Jeg er okay.
- Hvad er det, du har i hånden? - Ikke noget.
- Er det hende? - Jeg har fundet det.
Nej, du gik op for at lede efter det midt om natten-
- og det er overhovedet ikke det samme. Lad mig se det.
- Nej. - Vær nu sød at lade mig se det.
- Gå nu bare i seng, Kate. - Vis mig dog det billede, for pokker!
Det er bare et billede.
Det betyder ikke spor. Det er bare et billede, for helvede.
Tak.
ONSDAG
Max.
Kom så.
- Får du lagt makeup på lørdag? - Det havde jeg ikke tænkt mig.
Jeg kender en pige, der gør det meget diskret.
Du kommer ikke til at ligne en luder.
Sally har en fantastisk roll-on, der tryller randene under øjnene væk.
Du må garanteret godt låne den.
Hvis jeg ser træt ud, så sig det bare.
Du ser træt ud.
Jeg har det fint.
Det her vejr altså!
Jeg siger bare, hvad George sagde. Jeg vil ikke gøre dig ked af det.
Jeg er ikke ked af det, men du siger jo bare, at Geoff var i underligt humør.
- Det var det, George sagde. - Sagde Geoff noget?
- Om hvad? - Det spørger jeg dig om.
- Om festen? - Nej.
- De drøftede politik. - Ikke andet?
- Han var meget aggressiv. - George kan da godt give igen.
- Han var ligesom i gamle dage. - Hvad mener du?
Som da han kaldte mig fascist foran alle mine venner til min fødselsdag-
- fordi jeg formastede mig til at sige, Thatcher havde gjort det meget godt.
Jeg stemte ikke engang på hende.
- Det var ikke morsomt, Kate. - Nej.
Det var meget ubehageligt. Han heilede hele tiden.
Jo, det var lidt sjovt.
Undskyld. Jeg burde ikke have sagt noget.
Du kender George. Han har det med at hidse sig op.
Det var vel det, du faldt for.
Ja.
- Der er også noget andet. - Hvad?
Geoff vil ikke med til frokosten med kollegerne.
- På Crawley's? Det er jo i morgen. - Ja.
Det er en gammel aftale. George har glædet sig til at samle hele banden.
- Sagde han hvorfor? - Det tror jeg ikke.
- Jeg snakker med ham. - Det er lige meget...
Nej, jeg snakker med ham.
Mine damer, en til?
- En småkage? - Nej tak.
Nej? Jeg lader dem stå her og snupper selv en.
Derefter brugte handelsfolkene de nydannede sejlløb-
- og i årene efter blev de gjort dybere og bredere.
Derfor ser bredningen ud, som den gør i dag.
Tænk, hvis romerne havde fundet tørv et andet sted-
- eller valgt at grave et andet sted. Så havde vi ikke haft bredningen.
- Er det Geoff? - Ja, det er det.
Hvad laver han? Er han begyndt at ryge igen?
Det ser sådan ud.
Du må hellere få ham til at barbere sig inden festen.
- Dav, Geoffrey. - Dav, Lena.
Har du talen på plads? Jeg vil høre pæne ting om Kate på lørdag.
Jeg hører, du ikke vil med til frokosten.
Jeg er såmænd ligeglad, men hvorfor ikke?
- Jeg har bare ikke lyst. - Du har da glædet dig til gensynet.
Du har snakket om det i ugevis.
- Hvorfor vil du ikke med? - Jeg har mine grunde.
- Såsom? - Kan du ikke være ligeglad?
- Jo, men nu er det aftalt. - Og hvad så?
Man brænder ikke folk af, bare fordi man ikke har lyst.
Uanset om man har sine grunde eller ej.
George bliver meget skuffet. Han har arrangeret det i ugevis.
- Han er din ven. - Godt!
- Tager du så med? - Det har jeg jo lige sagt, ikke?
Indimellem glemte vi alt om at komme til Italien og blev bare hængende.
Vi var tankeløse. Det er nok det ord, jeg leder efter.
- Tankeløse? - Tankeløse.
Hjemme i hendes Berlin var Muren blev rejst-
- og i USA havde vi lige haft Svinebugten.
Men deroppe tænkte vi ikke over alt det.
Vi tænkte ikke på vores fremtid.
Samtidig var vi slet ikke tankeløse. Det kan man jo ikke være-
- når man har et mål hver eneste dag.
Så skulle vi finde logi og så mad.
De dage, vi ikke tog nogen steder, forekom os lige så målrettede-
- som når vi gravalvorlige drog af sted kl. 4 om morgenen, gud bedre det.
Det er nok det værste ved at blive affældig.
At man ikke længere er målrettet.
I dag kom jeg i tanke om, at vi lagde mærke til nogle blomster.
Jeg tror, de var violette.
De fandt et stykke med græs, hvor sneen var smeltet, og skød op.
Vel var det bare blomster, men de virkede så stålsatte.
Ja, tapre.
Sådan var Katya og jeg også.
Vi vandrede af sted og vendte ryggen til civilisationen.
- Tapre? - På en måde.
- Synes du ikke? - Ikke rigtigt.
- Hvorfor ikke? - I travede sgu da bare op ad et bjerg.
Jeg siger ikke, at det var en tapper bedrift.
Jeg tror bare, du jagtede en pige, der gerne ville jagtes.
Du kendte hende ikke.
Nej. Det gjorde jeg ikke.
Jeg er træt.
Jeg vil spørge om noget, før vi sover.
Hvad?
Hvis hun ikke var død, og I var nået frem til Italien-
- ville du så have giftet dig med hende rigtigt?
Vi nåede jo ikke frem til Italien, vel? Og hun døde jo.
Men hvis nu I var.
Du bryder dig jo ikke om hypotetiske spørgsmål.
Svar mig nu bare.
Ja.
- Du ville have giftet dig med hende? - Ja.
Vi ville have giftet os.
Jeg tror ikke, jeg kan tale mere om hende.
Jeg ved godt, jeg har sagt, at jeg kunne-
- men det kan jeg ikke.
TORSDAG
- Kendte du nogen af dem? - Nej, de er alle sammen nye.
- Vi ses senere. - Ja.
Vent lidt.
- Prøv nu at hygge dig i dag. - Jeg skal nok prøve.
Max, ti stille!
Hallo?
Ja, det er det.
Åh, jeg ville have ringet.
Sangvalg? Nå ja, sangvalg.
Øjeblik...
"Happy Together" med Turtles.
"For What it's Worth" med Buffalo Springfield.
"Your Precious Love" med Marvin Gaye.
Og "Higher and Higher" med... Hvem er det nu?
Er det Jackie Wilson?
Ja.
Nej, ikke Elton John.
Hvad ellers? Jeg har ikke lige listen.
Moody Blues? Det rækker.
"Smoke Gets in Your Eyes" med Platters.
Mange tak. Farvel igen.
- Hvordan var det så? - Langtrukkent som ind i helvede.
De har sgu ødelagt det sted.
Alting er blevet strømlinet. Mit første job på gulvet findes bare ikke mere.
Hvis jeg stadig sad i ledelsen, ville det ikke være sket.
Fagforeningerne er skideligeglade, eller også skider alle bare på dem.
Og gutterne er sgu ikke ældet med ynde.
George ævler løs om sin ukulele-
- og det værste er, at alle lød interesseret.
Len har købt hus på Algarvekysten.
Kan du huske Røde Len? Vi kaldte ham Len-in-
- og nu kæfter han op om, at han spiller golf på Algarvekysten-
- sammen med sit barnebarn, bankmanden.
Røde Lens barnebarn er bankmand. Rend mig i røven!
FREDAG
Jeg har taget bussen ind til byen. Undskyld.
Skulle det være et blad?
Har du tid til at høre lidt om en god sag?
Jeg er ikke interesseret.
- Hvad kan jeg hjælpe med? - Må jeg sætte mig?
- Vil du ud at rejse? - Har der været en mand herinde?
Min mand.
Vi har brugt jer et par gange, og jeg ville bare høre, om han har været her.
Ville han forhøre sig om Schweiz?
- Det trak ud. - Ja, undskyld.
Der var mange mennesker inde i byen, og bussen hjem var...
- Jeg har været hos rejsebureauet. - Hvad?
Jeg har været hos rejsebureauet. Rejser du til Schweiz?
- Nej. - Hvorfor ikke?
Jeg kan ikke gå ind til landsbyen uden at hvile mig.
Hvordan skal jeg så bestige et bjerg?
- Er det derfor? - Nej, det er ikke derfor.
- For hvis du rejser... - Det her drejer sig jo ikke om Katya.
- Lad være med at sige hendes navn. - Det drejer sig ikke om Katya.
Jo, vel gør det så.
Det er, som om jeg pludselig kan lugte hendes parfume i hele huset.
Som om hun har stået henne i hjørnet bag min ryg hele tiden.
Hold nu op.
Det har farvet alt.
Alle vores valg. Hvor vi tager på ferie, hvilke bøger vi læser-
- hvilken hund du vil have, hvad for noget musik du lytter til.
Og også de store valg. Især de store valg.
Hun har ikke påvirket noget af det.
Jeg ville ønske, jeg kunne fortælle dig alt det, jeg tænker-
- og alt det, jeg ved, men det kan jeg ikke.
Forstår du det?
Ja. Det gør jeg.
Det eneste, jeg har brug for nu, er, at du kommer til festen i morgen.
- Selvfølgelig. - Du skal have lyst til at være med.
Det har jeg.
Et er visheden om, at jeg ikke har været nok for dig.
Det er...
...noget helt andet, at alle andre også kan mærke det.
- Tror du ikke, du har været nok? - Nej, jeg tror, jeg har været nok.
Men det tror jeg ikke, du synes.
Åh, Kate.
Det er skrækkeligt.
- Har du taget dine piller? - Nej.
Så henter jeg dem.
Så spiser vi aftensmad, og så går vi i seng.
Og så står vi op...
...og så prøver vi at begynde forfra.
Det kan jeg godt, Kate.
Vi kan godt.
Det lover jeg.
LØRDAG
Godmorgen. Jeg har lavet te til dig.
Det er også lykkedes mig at lave toilettet uden at hugge fingeren af.
Er klokken mange?
Jeg har tænkt mig at lave røræg til os, og så kan vi lufte Max.
- Nå? - Herligt.
Så gør jeg det.
Vi har æg, ikke?
Jeg så engang en træløber her. Fin, lille fugl.
Jeg har hørt, at de flyver ned i bunden af træet og arbejder sig opad.
Og spætmejser flyver op i toppen af stammen og arbejder sig nedad.
Kom så med sig.
Du var glad for at kigge på fugle engang.
Sjovt, som man glemmer alt det, der giver en glæde her i livet.
Bliv, Max.
Jeg har fundet den, Max.
- Jeg er ked af, du ikke fik en gave. - Pjat med dig.
- Den er meget smuk. - Det glæder mig, du synes om den.
Jeg overvejede at give dig et ur med en indskrift-
- men jeg vidste ikke, hvad der skulle stå.
Jeg kan godt lide ikke at have nogen tidsfornemmelse.
Alderen spiller jo ind.
Jeg kunne bare ikke.
- Det behøver du heller ikke. - Det er de færreste, der har lyst.
- Kom lige. Jeg vil vise dig noget. - Nu ingen overraskelser, vel, Lena?
- Hold da op. - Er her ikke smukt?
- Lena, hvad er det? - Kom og se.
Næ, fotografier.
- Hvor har du dem fra? - Alle har bidraget. De fleste er mine.
Se, hvor smuk du er.
Kate, der er Tessa som hvalp.
Og mig iført beskyttelsesbriller og kanttrimmer.
- Se os lige der. - Ægypten. Kan du huske den tur?
I ser brandgodt ud.
Lena, den er vidunderlig. Tak.
- Ikke dårligt af en gammel fascist. - Slet ikke dårligt.
- Jeg glæder mig til talen. - Jeg har den herinde.
- Så er vi på den. - Ja, især dig.
- Bare vent på tårerne. - Hvem er det?
- Det er vist Arthur. - Ja, Arthur. For en del år siden.
Mine damer og herrer.
Nu til det længe ventede øjeblik:
Mr. Geoffrey Mercer.
Kom så, Geoff.
- Nå, kan I høre mig? - Ja.
Pokkers også. Så må jeg hellere prøve at sige noget sammenhængende.
Først vil jeg gerne takke jer alle sammen, fordi I er med i aften.
Nogle af jer husker sikkert-
- at min bypassoperation stjal rampelyset-
- for nogle år siden, så...
Jeg er ikke vant til at holde sådan en tale-
- ved sådan en lejlighed, men...
Jeg skal nok gøre mit bedste.
Efterhånden som vi bliver ældre-
- er det, som om vi holder op med at træffe valg.
I al fald de store. Måske får vi kun et begrænset antal i løbet af livet-
- og når vi har opbrugt dem, er der ikke flere.
Eller også bliver vores hjerner gamle og forkalkede-
- ligesom Georges knæ.
Nå, men udfaldet af det er-
- at de valg, vi træffer som unge-
- er pokkers vigtige.
Som nu det valg, Kate og jeg traf-
- for 45 år siden... i dag.
I dag.
Det har ikke altid været den rene idyl.
Som alle andre par har vi både haft modgang og medgang.
Alle tænker vi...
Alle ønsker vi, at vi kunne have gjort noget anderledes.
At vi ikke havde begået visse fejltagelser-
- men... ja, ja.
Jeg bliver nødt til at sige, jeg har brug for at sige-
- at det, at jeg fik overtalt dig til at gifte dig med mig, Kate-
- er det bedste, jeg nogensinde har gjort.
Det holdt i øvrigt hårdt.
Din far mente vist ikke, at jeg var verdens bedste parti.
Gad vide hvorfor.
Men altså det, at jeg fik overtalt dig til at gifte dig med mig-
- er det bedste, jeg nogensinde har gjort-
- og jeg er virkelig ked af-
- at du ikke altid har været klar over det.
Fordi for mig, Kate-
- er det her det, det hele drejer sig om.
Hvorfor alle vores venner er samlet her i aften.
Det drejer sig om dig og mig.
Dig og mig, Kate.
Os.
Ja...
Og andet har jeg vist ikke at sige, bortset fra-
- jeg elsker dig.
Jeg elsker dig meget højt. Tak, fordi du har stået mig bi-
- i alle disse år og fundet dig i alt mit pjat.
Må det blive ved længe endnu.
- Geoff og Kate! - Geoff og Kate!
Den var da fantastisk, hvad? Det var den altså.
Og nu...
Vil de to turtelduer være søde at åbne ballet?
For dem, der ikke er klar over det, eller ikke var i live-
- så er det her den sang, der blev spillet for 45 år siden i dag.
Mr. og mrs. Mercer!
De spørger, om jeg ved
det er ægte kærlighed.
Til det svarer jeg
noget dybt i mig
ved, at det er dig.
Tekster: Helle Schou Kristiansen Dansk Video Tekst